![](/wp-content/uploads/2023/images/07d21f8076a98df36211beaf0f162b6a02ce8e01.jpg)
Суть справи: підприємство оскаржило рішення Сільради від 26 червня 2018 року про встановлення ставок земельного податку за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб’єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності) на 2019 рік на території цієї ради.
Позивач вказав, що оскаржуване рішення є регуляторним актом, а тому під час його прийняття відповідач зобов’язаний був дотриматися регуляторної процедури, передбаченої Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», зокрема оприлюднити проєкт регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу в друкованих засобах масової інформації.
Місцевий суд в задоволенні позову відмовив. Суд апеляційної інстанції залишив це рішення без змін.
Верховний Суд у складі суддів об’єднаної палати Касаційного адміністративного суду зазначив, що до складу податкового законодавства України віднесено, зокрема, й рішення органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, як це визначено в п. 3.1 ст. 3 ПК.
Такі рішення органів місцевого самоврядування напряму ідентифіковані законодавцем саме як нормативно-правові акти з питань оподаткування місцевими податками та зборами (п. 12.5 ст. 12 ПК), і жодної правової регламентації стосовно віднесення таких актів до регуляторних не містять ні ПК, ні Закон «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
У ПК Закон «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не віднесено до актів податкового законодавства України, які наведені в ст. 3 цього Кодексу за вичерпним і остаточним переліком, який розширеному тлумаченню не підлягає.
Отже, податкові відносини є окремим і самостійним різновидом відносин, урегульованих, окрім Конституції України, спеціальними актами законодавства за вичерпним і остаточним переліком, і не належать ані до господарських, ані до адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб’єктами господарювання, про які йде мова в Законі «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
ВС вказав, що рішення органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке приймається на підставі, за правилами й на виконання відповідних приписів ПК України та оприлюднюється у встановленому цим Кодексом порядку.
Вказані рішення не належать до регуляторних актів у розумінні Закону «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», у зв’язку з чим дія цього Закону не поширюється на такі рішення загалом та, зокрема, у 2017, 2018 роках.
![](/wp-content/uploads/2023/images/56546.png)